בית הדין הרבני הגדול						תיק מספר: [...]
								תאריך:	כ' אדר ב' תשס"ד
									(24/03/2003)
ב"ה								

בפני כבוד הדיינים:						המערער: [...]
								דרכון:	[...]
הרב שלמה דיכובסקי – אב"ד, יו"ר
הרב עזרא בר שלום – דיין						המשיבה: [...]
הרב אברהם שרמן – דיין						דרכון: [...]

ב"כ הבעל - עו"ד אבנר זינגר					הנדון: צו הגב' [...]
ב"כ האשה – עו"ד פסח קניר

פסק דין

כפי הנראה, זו פעם ראשונה בהסטוריה של בתי הדין הרבניים, שיעשה שימוש בסעיף 3 של החוק לקיום פסקי דין של גירושין, ויוטל מאסר בפועל על אשה סרבנית גט. באי כוחה של האשה עשו ועושים את כל התחבולות האפשריות והלא אפשריות ע"מ "לסחוט" מן הבעל 300,000 דולר בתמורה לגט המיוחל. כתבנו כבר בעבר, כי שם המשחק הוא "כסף" ו"הרבה כסף". חיי הנישואין בין הצדדים מתו מזמן, שניהם מואסים איש ברעותו, אלא שהרכוש הרב שיש להם עומד להם לרועץ. כל הדיונים הרכושיים נערכים ונערכו בבתי המשפט. תלוי ועומד דיון בבימ"ש למשפחה שלדברי ב"כ הצדדים ימשך עוד שנים רבות. האשה, בעצת בא כוחה, מחזיקה את הגט כ"בן ערובה", בכדי לאלץ את הבעל לתת לה את אשר חשקה נפשה, גם אם ביהמ"ש לא יקבל את עמדה. גם כאשר תנתן פסיקת ביהמ"ש, לא נגיע לסידור הגט, באם הפסיקה לא תהיה לטובתה.

בדרך כלל, במקרים כאלו ניתן לבעל "היתר נישואין", שמשמעותו אפשרות לשאת אשה שניה, אלא שלא כלאחד מוכן לסידור כזה של שתי נשים המוטלות על כתיפיו, ולא כל הנשים מוכנות להנשא לגבר הקשור עד יום מותו באשה נוספת.

יצויין, כי החוק לקיום פסקי דין של גירושין (סעיף 1 ד) קובע כי "הוצא צו הגבלה כנגד אשה... לא תידון בקשת הבעל ליתן לו היתר נישואין עד תום שלוש שנים מיום הוצאת צו ההגבלה". המשמעות היא, כי בעל אינו יכול לפעול בשני המסלולים בעת ובעונה אחת. הוא אינו יכול לדרוש הפעלת צוי אכיפה כנגד אשתו סרבנית הגט, ולחילופין היתר נישואין. עליו לבחור באפשרות אחת בלבד, ובחירה זו תקפה לשלוש שנים, מבלי אפשרות לחזרה. בדרך כלל, נאלצים רוב הבעלים להעדיף את האפשרות ה"קלה" יותר של בקשת "היתר נישואין", על פני האפשרות הכבדה יותר של הפעלת צווי אכיפה. אלא שהמערער – הבעל בתיק זה, אינו מוכן לכך, והוא עומד על זכותו לאכיפת פסק הדין שניתן, כפי שהחוק וההלכה אומרים.

אני חייב לציין,  שהחוק הנ"ל הוא חוק מפלה במכוון. ישבנתי בשעתו בועדת הכנסת למעמד האשה, וחברות הכנסת הנכבדות הצהירו במפורש על רצונן להכניס בחוק סיעף שבו בו "אפליה מתקנת" לטעמן, לטובת הנשים. אני מתקשה מאוד להבין את פשר האפליה "הלא מתקנת" הזו. מה בצע להכביד על גבר מסויים שגורלו המר הביא אותו בברית הנישואין עם אשה סברנית גט, בכדי ללמד לקח גברים אחרים המתעמרים בנשותיהן? במה יתוקן מעמד האשה, אם נאמלל גבר שזכה בתביעת הגירושין כנגד אשתו, בכדי ללמד לקח גברים אחרים סרבני גט?

כנגד המשיבה – האשה הוצאו כבר צווי הגבלה לפי סעיף 2 לחוק. באי כוחה טענו כנגד ההרכב שנתן את צוי ההגבלה הנ"ל, בטענה שאינו זהה לחלוטין להרכב המקורי שנתן את פסק הדין לחיוב האשה בגט. ע"מ שלא ליפול למלכודת זו, קבענו בהחלטה מיום י' באדר תשס"ד, כי ההרכב המקורי ידון בבקשה. ואכן, אין מנוס לדעתנו מהפעלת סעיפים 2 ו-3 לחוק כנגד האשה. אכן, לראשונה בהסטוריה, אבל החוק הקיים למרות החסרונות שבו, לא נועד להיות אות מתה, אלא לאפשר במקרים נדירים למצות את חומר הדין עם סרבנית גט, כמו שעשינו פעמים רבות מאוד כנגד סרבני גט.

בתי הדין הרבניים עומדים על שחרור נשים מעגינותן, ועשינו רבות בתחום זה. באותה מידה צריך לזכור, שגם לגבר זכויות אנוש וגם הוא זכאי לחופש מאשתו החייבת בגט. זכויות היסוד של כבוד האדם וחירותו, משותפות לשני המינים, ועל כל ה"אפליה המתקנת", יש לעיתים צורך גם להגן על הגבר הכבול בידי אשתו סרבנית הגט.

עלי להתייחס לטענות הפורמליות של ב"כ האשה. הטענה מרכזית היתה חוסר סמכות של ביה"ד הרבני להפעיל את חוק בתי דין הרבניים – קיום פסקי דין של גירושין, כלפי אלו שאינם תושבי ישראל. לטענתם, מקום מושבם הקבוע של הבעל ושל האשה הוא בחו"ל, הם אינם אזרחי ישראל, ועל כן אינם בסמכותו של בי"ד רבני לענין זה.

טענה זו אינה מתקבלת על דעתינו, מנימוקים אלו:

א.	ביה"ד הרבני האזורי דן בענינם של המצדדים זה כחמש שנים. לא היה כל ספק ביחס לסמכותו של ביה"ד, משום שבראשית הדיון שם היו הצדדים תשובי ישראל לכל ומרכז חייהם היה כאן. גם אם חל שינוי בתושבותם, הכל הולך אחרי ההתחלה. אם לא נאמר כך, יוכל בעל דין שיראה כי כלתה אליו הרעה, לעקור למדינה אחרת או לקבל אזרחות זרה, ובזה ישים לאל את כל ההליכים המשפטיים.

ב.	החוק לקיום פסקי דין של גירושין, הוא חוק שנועד לאכיפה בלבד. על כן, הוא נסמך על כתיפיו של חוק שיפוט בתי דין הרבניים, במטרה לתת שיניים לפסקי דין לגרושין. על כן, כל שניתן פס"ד לגירושין בסמכות – ואין חולק שבפסה"ד לגירושין ניתן בסמכותך מליאה – ניתן לאכוף את פסה"ד  ע"י החוק הנ"ל.

ג.	הצדדים מתדיינים בבית המשפט למשפחה בנושא הרכוש. הם אינם מתדיינים בבימ"ש בחו"ל. ביהמ"ש קבע שהדיון יתקיים כאן, לפי כללי החוק הבלגי, כי שם נמצא הרכוש. סמכות ענינית של בי"ד רבני אינה שונה מסמכות ענינית של בימ"ש, אם אין ויכוח לגבי ביהמ"ש, לא יכול להיות ויכוח לגבי סמכותו של ביה"ד.

ד.	טענתך חוסר הסמכות הועלתה רק כעת, למרות שהדיונים בבית דיננו נמשכים כבר תקופה ארוכה. כפי הנראה, לאחר ש"אזלה התחמושת", באשפתם של ב"כ האשה, בהעדר הצדקה ענינית לסירובה לגט, העלו טענה זו.

המסקנה העולה מכל האמור, שאכן הגענו לסוף הדרך, ויש לאכוף על האשה את קבלת הגט באמצעות סעיפים 2 ו-3 לחוק, הכוללים הטלת צווי הגבלה, וכן הטלת מאסר בפועל. ציינתי בפירוש את שני הסעיפים גם יחד, ע"מ שלא יטען, כי צווי ההגבלה שהוטלו ע"י הרכב שונה במקצת של ביה"ד הגדול אינם תקפים עקב השינוי בהרכב. החוק אינו מצריך הפעלה מדורגת של צווי ההגבלה – סעיף 2, ורק אם לא יועיל, אזי יופעל סעיף 3 – על כן, ניתן להפעיל את שני הסעיפים הללו גם יחד.

כבוד נשיא ביה"ד הגדול אישר את הטלת הסנקציות על האשה לפי סעיף 2 לחוק. אני מסופק, אם יש צורך באישור נוסף בכדי לפעול לפי סעיף 3 לחוק הנ"ל. בכל מקרה, עדיף ללכת לחומרא, יש להביא בחשבון את הטענה על הרכב שונה במקצת, שבגינו נתקבל האישור של הנשיא. על כן, יש להעביר את פסק הדין לכבוד הנשיא לאישורו.

לסיכום: אנו מפעילים כנגד האשה [...] אתך סעיפים 2 ו-3 לחוק לקיום פסקי דין של גירושין. בהתאם לסעיף 3, יש להכניסה למאסר של שנה אחת עד אשר תקבל גט. סעיפים אלו יופעלו לאחר קבלת אישורו של הנשיא.

(-) שלמה דיכובסקי

מצטרפים.

(-)	עזרא בר שלום						(-)	אברהם שרמן

לאור האמור לעיל מוחלט כנ"ל.
ניתן ביום כ' אדר ב תשס"ג
(24/03/2003)

שלמה דיכובסקי			עזרא בר שלום				אברהם שרמן
אב"ד				דיין					דיין